Stăpânul Inelelor resincronizare CODYBOSS1969
- Sméagol! Am prins unul!
Am prins un peste, Sméag. - Trage-l afară.
Déagol!
Déagol?
Déagol...
- Dă-ni-l nouă, dragostea mea.
- De ce?
Pentru că... e ziua mea...
si îl vreau.
Nepretuitul meu!
Ne-au blestemat.
Ucigasule !
"Ucigas" ne spun...
Ne-au blestemat si ne-au alungat.
Gollum,Gollum,Gollum...
Si am plâns, nepretuitule.
Am plâns fiindcă eram atât de singuri.
Si se simte atât de bine la picioare...
Un peste dulce si zemos de-om prinde-i tot ce vrem de ros.
Si am uitat gustul pâinii...
Fosnetul copacilor...
Adierea vântului...
Ne-am uitat chiar ... si numele.
Nepretuitul... meu !
- Treziti-vă!
Treziti-vă!
Treziti-vă, somnorosilor ! Trebuie să plecăm, da !
Trebuie să plecăm de-ndat' !
- N-ai dormit deloc, domnu' Frodo.
Iar eu am dormit prea mult.
Cred că s-a făcut târziu. - Nu.
Nu s-a făcut.Nu e nici măcar amiază.
Zilele devin tot mai întunecate.
- Veniti!
Trebuie să mergem, nu mai e timp!
- Nu înainte ca domnul Frodo să mănânce ceva!
- Nu mai avem timp de pierdut prostutule!
- Uite.
- Dar tu?
- Nu-mi e foame. Cel putin nu de pâine Lembas.
- Sam.
- Bine.Nu mai avem chiar atât de multă.
Trebuie să avem grijă, altfel vom rămâne fără.
Mănâncă tu asta, domnule Frodo.
Am făcut mai multe portii. Ar trebui să fie destulă.
- Pentru ce?
- Pentru întoarcerea acasă.
- Veniti, hobbitilor.
Suntem foarte aproape acum. Foarte aproape de Mordor.
Acesta e cel mai apropiat loc. Grăbiti-vă!
ÎNTOARCEREA REGELUI
- E bun.
E cu sigurantă din Comitat.
Frunză de Longbottom.
- Mă simt de parcă m-as fi întors la Dragonul Verde,
- Dragonul Verde. - Stau cu o pintă de bere în mână.
Cu picioarele pe un scăunel si mă odihnesc după o zi grea de muncă.
- Singura diferentă e că tu n-ai muncit niciodată.
- Bine ati venit, domnii mei... ... la Isengard!
- Prichindei neastâmpărati, noi am înfruntat iadul...
iar voi stati aici înfruptându-vă si fumând.
- Ne aflăm pe câmpul de luptă...
si profităm din roadele victoriei.
Sunculita asta e deosebit de bună.
- Sunculită?
- Hobbiti. - Avem ordine de la Arborebărbos,
care a preluat conducerea asupra Isengardului.
- Tânăre stăpân Gandalf.
Mă bucur că ai sosit.
Apa si lemnele, bustenii si pietrele le pot avea sub control.
Însă mai trebuie să avem grijă de un vrăjitor.
Închis în turnul său el e.
- Arată-te.
- Fiti atenti. Chiar si învins Saruman e foarte periculos.
- Atunci hai să-i luam capul si să terminăm cu asta. - Nu !
Avem nevoie de el în viată.
Trebuie să-i vorbim.
- Ai luptat multe războaie si ai învins multi osteni, Rege Théoden...
iar apoi ai făcut pace. N-am putea să conducem împreună
ca pe vremuri, vechi prieten?
N-am putea să facem pace între noi?
- Va fi pace.
atunci când vei plăti pentru arderea Westfold-ului...
si pentru mortile copiilor de acolo!
Vom avea pace ...
când vietile soldatilor ale căror trupuri au fost măcelărite si după moarte...
si care atârnă acum de portile Hornburg-ului, vor fi răzbunate!
Când tu vei atârna de un streang, iar ciorile se vor hrăni din tine...
...atunci vom avea pace.
- Spânzurători si ciori? Ramolitule!
Dar tu Gandalf cel Sur,ce vrei de la mine? Lasă-mă să ghicesc.
Cheile Orthanc-ului. Sau poate chiar cheile Barad-dűr-ului...
alături de coroana celor sapte regi si de baghetele celor Cinci Vrăjitori!
- Trădarea ta a dus deja la pierderea multor vieti.
Acum sunt în pericol alte mii.
Dar i-ai putea salva, Saruman.Ai un cuvânt greu de spus în Sfatul dusmanului.
- Ai venit până aici după informatii.
Am să-ti dezvălui câteva.
E ceva putred în inima Pământului de Mijloc.
Ceva ce n-ai fost în stare să vezi.
Dar Marele Ochi a văzut,
si trage chiar acum foloase.
Curând, va trece la atac.
O să pieriti cu totii.
Dar tu stii toate astea, Gandalf, nu-i asa?
Doar nu-ti închipui că acest vântură-lume se va aseza vreodată pe tronul Gondorului.
Acet pribeag, răsărit din neant,
nu va fi uns rege niciodată.
Gandalf nu va sovăi niciodată să-si sacrifice apropiatii...
pe cei care pretinde că-i îndrăgeste.
Spune-mi, cum l-ai îmbărbătat
pe prichindelul ăla,înainte să-l trimiti la moarte?
Drumul pe care a purces, nu duce decât la pieire.
- Mi-a ajuns cât am auzit!Omoară-l! Închide-i gura cu o săgeată!
- Nu !
Coboară-te, Saruman, si ti se va cruta viata!
- Păstrează-ti mărinimia. N-am nevoie de ea!
Saruman... ti se frânge toiagul.
- Gríma, nu-i nevoie să-l urmezi.
N-ai fost dintotdeauna ca acum. Cândva ai fost bărbat al Rohanului.
Coboară! - Bărbat al Rohanului?
Ce este casa Rohanului ,dacă nu
un pătul plin de tâlhari beti,
iar plozii lor se joac` pe jos cu câinii?
Izbânda de la Văgăuna lui Helm nu este a ta, Théoden Stăpân-de-Cai.
Esti cel mai mărunt dintre marii domnitori.
- Gríma, coboară!
Eliberează-te din mrejele lui! - Să se elibereze? Niciodată.
- Ba nu. - La pământ, potaie!
- Saruman!Ai un cuvânt greu de spus în Sfatul dusmanului. Spune-ne ce stii!
- Retrage-ti temnicerul, si am să-ti spun unde se va hotărî pieirea voastră.
N-am să rămân prizonier aici.
Trimite vorbă tuturor aliatilor nostri, si în fiecare colt al Pământului de Mijloc rămas liber.
Dusmanul se îndreaptă spre noi. Trebuie să aflăm unde va lovi.
- Marea murdărie a lui Saruman a fost spălată.
Copacii se vor întoarce să vietuiască aici:
copaci tineri,copaci sălbatici. - Pippin!
- Pe scoarta mea binecuvântată! - Peregrine Took!
O iau eu, băiete.
Mai repejor!
În astă seară, ne vom aminti de cei care s-au jertfit
pentru apărarea acestor meleaguri.
Slavă vitejilor care au pierit! - Slavă!
- Pe nerăsuflate!Până la fund! - Fără să dai la boboci.
- E o întrecere?
- Câstigă cine rezistă mai mult.
Să bem pentru victorie!
- Mă bucur pentru tine. E un bărbat pe cinste.
- Amândoi sunteti oameni pe cinste.
- Dar cel care i-a condus pe ai nostri la izbândă, n-a fost Théoden din Rohan.
Nu, nu mă lua în seamă.
Esti fragedă.Iar această seară îti este dăruită tie.
- Gnomii înoată alături de femeiuste păroase.
- Simt ceva.
O furnicătură în degete. Cred că-mi pricinuieste un necaz.
- Ce v-am spus? Nu tine la băutură.
- Joaca s-a terminat.
Să nu vă pese de nimic, Când beti pocalul pic cu pic.
Căci bere ca la mine-n sat, Nu ati găsit cât ati cătat.
Puteti să beti cât veti pofti, Cât vă încape în bărdacă.
Iar credinciosi si bravi de-oti fi...
- Pippin!
Iar credinciosi si bravi de-oti fi... La "Balaurul Verde" vin de cată.
- Nici o veste de la Frodo?
- Nici o vorbă. Nimic.
- Mai e vreme.
Cu fiecare zi, Frodo se apropie tot mai mult de Mordor.
- De unde stim?
- tie ce-ti spune inima?
- Că Frodo trăieste.
Da.
Da, trăieste.
Prea riscant...Prea riscant... Hotii! Ni l-au furat.
Omoară-i. Omoară-i. Omoară-i pe amândoi!
- Liniste. Nu trebuie să-i trezim.
Nu trebuie să ne dăm de gol acum.
Dar ei stiu.
Ei stiu.Ne bănuiesc.
- Ce spune nepretuitul meu?
Sméagol îsi pierde răbdarea??
- Nu ! Nu, niciodată!
Sméagol îi urăste pe hobbiti.
Sméagol vrea să-i vadă morti.
- Si asa-i vom vedea.
Sméagol a făcut-o o dată, o va putea face din nou .
Ne apartine. E al nostru.
- Trebuie să luăm Nepretuitul. Trebuie să-l luăm înapoi.
- Răbdare,răbdare iubirea mea.
Mai întâi, trebuie să-i ducem la Ea.
- O să-i ducem,la Scara Serpuită.
- Da. La Scară, si apoi...?
- Sus,sus, sus pe scară,
până vom ajunge la Tunel.
- Odată intrati în Tunel,
nu mai au cale de iesire.
Ea este mereu flămândă.
Îi trebuie mereu hrană.
Trebuie să mănânce.Nu se alege decâ cu orci scârbavnici.
Si sunt răi la gust, nu-i asa?
- Da, nu sunt deloc gustosi. Sunt oribili, iubirea mea.
Îi e poftă de o carne mai dulce, de carne de hobbit,
iar când o să-i înfulece, si o să le arunce straiele si oasele
atunci... îl vom găsi.
- Si-am să-l iau pentru mine!
- Pentru noi.
- - Da, am vrut să spun "pentru noi".
- Gollum. Gollum.
Nepretuitul... va fi al nostru,
când hobbitii vor muri.
- Trădător nenorocit...
- Nu. Nu. Stăpâne !
-Nu Sam, dă-i pace!
- L-am auzit când spunea că vrea să ne omoare.
- Nu! Niciodată. Smeágol n-ar face rău nici unei muste.
Acest hobbit îngrozitor si grăsan îl urăste pe Smeágol,
si născoceste minciuni gogonate.
- Mizerabil mic si prefăcut! Îti frâng gâtul! - Sam!
- Mă faci mincinos ? Tu minti!
- Dacă-l speriem, suntem pierduti. - Nu-mi pasă.Nu pot să astept să ne omoare.
- N-am să-l alung.
- Chiar nu vezi? E viclean.
- Sam, singuri nu răzbim. Nu fără călăuză.
Te vreau de partea mea.
- Sunt de partea ta, domnisorule Frodo.
- Stiu Sam, stiu.
Ai încredere în mine.
Vino, Smeágol!
- Cât este ceasul?
- Încă nu s-a crăpat de ziuă.
- Am visat un talaz mare,
ce spăla câmpiile înverzite si acoperea colinele.
Sedeam pe marginea unei prăpăstii.
Era atât de beznă în hăul ce se căsca la picioarele mele.
Din spate strălucea o lumină, dar nu mă puteam întoarce.
Nu puteam decât să stau si să stept.
- Noaptea e un sfetnic bun.
Dormi, Éowyn... Dormi...
...cât mai poti.
- Stelele pălesc.
Se precipită ceva la Răsărit.
Ceva potrivnic, ce nu doarme.
Ochiul dusmanului se miscă.
- Ce faci?
Pippin!
Pippin?
- Ai înnebunit? - Vreau doar să arunc o privire.
- Doar o dată. - Pune-o la loc!
Pippin.
Nu!
Pippin.
- Este aici.
Te văd.
- Pippin!
Ajutor! Gandalf !
Ajutati-l!
- Took, prostule!
Uită-te la mine!
- Gandalf, iartă-mă!
- Uită-te la mine! Ce ai văzut?
- Un copac.
Era un copac alb într-o curte de piatră.
Era uscat.
Cetatea era cuprinsă de flăcări. - Minas Tirith? Asta-i tot ce-ai văzut?
- Am văzut...
L-am văzut pe El.
I-am auzit glasul în minte.
- Si ce i-ai spus? Vorbeste!
- M-a întrebat cum mă cheamă, dar nu i-am răspuns.M-a rănit.
- Ce i-ai spus despre Frodo si Inel?
- Ochii lui Pippin nu mint.
E neghiob...dar rămâne un neghiob cinstit.
Nu i-a spus nimic lui Sauron despre Frodo si Inel.
- Ciudat, dar am avut noroc.
Pippin a văzut în palantír o frântură din planurile dusmanului.
- Sauron pleacă să lovească cetatea Minas Tirith.
Înfrângerea suferită la Văgăuna lui Helm,i-a relevat dusmanului un lucru:
Stie că va urca pe tron urmasul lui Elendil
si că oamenii nu sunt chiar atât de slabi pe cât a crezut.
Curajul încă nu i-a părăsit si mai au desulă tărie să-l înfrunte.
De asta se teme Sauron.
Nu vrea să riste ca poporul Pământului de Mijloc să se adune sub o singură flamură.
Va ridica ostile din Minas Tirith,
mai înainte ca regele să se întoarcă pe tronul oamenilor.
Când Farurile Gondorului se vor aprinde, Rohanul trebuie să fie gata de luptă.
- Spune-mi...
de ce să întindem o mână celor care nu ne-au sărit în ajutor?
Cu ce suntem datori Gondorului?
- Plec eu într-acolo. - Nu!
- Trebuie preveniti. - Vor fi.
Trebuie să ajungi pe altă cale la Minas Tirith.Urmează cursul râului si ia seama la Corăbiile Negre.
Luati aminte:lucrurile s-au pus în miscare si nu mai pot fi oprite.
Voi porni spre Minas Tirith...
...dar n-am să plec singur.
Dintre toti hobbitii băgăciosi, tu, Peregrine Took, esti cel mai rău.Grăbeste-te!
- Încotro mergem? - De ce te-ai uitat?
De ce trebuie să te uiti tu mereu? - Nu stiu, nu pot să mă abtin.
- Niciodată nu poti. - Bine, îmi pare rău.
N-am să mai fac. - Chiar nu pricepi?
Acum, dusmanul crede că Inelul este la tine.
O să te caute, Pip. Trebuie să te scoată de aici.
- Iar tu...ai să vii cu mine?
Merry? - Vino!
- Cât de departe este Minas Tirith? - La trei zile de zbor al unui nazgul.
Să sperăm că nu dăm de vreunul.
- Poftim ceva pentru drum.
- Ultima frunză din Valea Lungă.
- Stiu că nu mai ai. Fumezi cam mult, Pip.
- Dar ne vom revedea curând.
Nu-i asa? - Nu stiu.
Nu stiu ce se va întâmpla. - Merry...
- Dii, Iute ca Gândul!Arată-ne de ce-nseamnă graba. - Merry...
- Merry!
M-a urmat mereu.Pe unde mi-au umblat pasii...chiar dinainte să fim gemeni.
L-am băgat în multe belele...
dar am fost mereu acolo,să-l scap.
Iar acum, a plecat.Aidoma lui Frodo si lui Sam.
- Am învătat ceva despre hobbiti: sunt tare îndrazneti.
- Poate nesăbuiti. E un Took.
Du-o pe cel mai sigur drum.
O corabie astepta ancorată la Limanele Cenusii,s-o traverseze marea.
Ce-a din urmă călătorie a Arwenei Undómiel.
Aici, nu te mai asteaptă nimic...
decât moartea.
- Domnită Arwen. Nu putem întârzia.
Domnită !
- Spune-mi ce ai văzut. - Arwen...
- Ai darul prezicerii. Ce ai văzut?
- ti-am scrutat viitorul si am văzut moartea.
- Dar există si viată.
Ai văzut un copil. L-ai văzut pe fiul meu.
- Viitorul acela s-a dus. - Dar nu s-a pierdut.
- Nimic nu este sigur.
- Unele lucruri sunt sigure.
Dacă-l părăsesc acum,are să-mi pară rău toată viata.
A sosit vremea.
Să iasă din cenusă facla ruptă.
Din bezna rea un licăr se alege.
Refăurită va fi spada ruptă,
Iar Cel-Fără-Coroană va fi rege.
- Refăureste spada...
...tată!
- Ai mâinile reci.
Te părăseste lumina Eldarului.
- A fost alegerea mea.
Cu sau fără voia ta, tată,
nu mai e nici o corabie acum, care să mă ducă de aici.
- Tocmai am păsit în regatul Gondorului.
Minas Tirith.
Cetatea de scaun a regilor.
Faceti loc!
- Copacul!
- Gandalf.- Da, Copacul Alb al Gondorului.
Copacul regelui.
Chiar dacă seniorul Denethor nu este rege,este doar regent: păzitorul tronului.
Ascultă bine: Seniorul Denethor este tatăl lui Boromir.
Ar fi neîntelept să-i amintesti de moartea fiului său.
Si să nu-i pomenesti nici de Frodo, nici de Inel.
Si să nu spui nimic de Aragorn.
De altfel, mai bine n-ai vorbi deloc, Peregrine Took!
Salutare Denethor, fiu al lui Ecthelion,
stăpân si regent al Gondorului.
La acest ceas de cumpănă, vin cu vesti... si cu povată.
- Poate îmi deslusesti asta.
Poate vii să mă lămuresti de ce a murit fiul meu.
- Boromir a murit ca să ne salveze pe noi.Pe mine si pe cei din neamul meu.
A căzut apărându-ne de multi dusmani. - Pippin!
Ca răsplată a mortii sale,
mă pun în slujba Voastră.
- Iată prima mea poruncă...
Cum de tu ai scăpat, iar fiul meu, nu,
desi era atât de viteaz?
- Si cel mai viteaz cade răpus de o săgeată,
iar Boromir a fost străpuns de mai multe.
- Scoală!
Măria ta, va sosi si vremea să-l jelim pe Boromir.Dar nu acum.
Se apropie războiul.
Dusmanul bate la portile împărătiei tale.
Datoria ta este să aperi cetatea. Unde sunt ostile Gondorului?
Încă mai ai prieteni. Nu vei fi singur în această bătălie.
Dă-i de stire lui Théoden al Rohanului.Aprinde Farurile!
- Te crezi istet, Mithrandir.
Dar nu esti prea istet pentru toate intrigile tale.
Îti închipui că ochii Turnului Alb sunt orbi?
Am văzut mai multe decât stii tu.
Cu mâna stângă m-ai folosi drept pavăză împotriva Mordor,
iar cu dreapta, m-ai înlătura.
Stiu cine vine cu Théoden al Rohanului.
Da! Mi-au ajuns la ureche vorbe despre acest Aragorn, fiul lui Arathorn.
Si să stii că n-am să mă plec dinaintea acestei haimanale de la miază-noapte,
ultimul dintr-un neam de zdrentărosi, care si-au pierdut de mult scaunul si demnitatea.
- Nu ai căderea să împiedici întoarcerea regelui... regentule.
- Eu domnesc în Gondor, si nimeni altcineva!
- Vino!
Totul a ajuns o ambitie zadarnică.
Se învăsmântă în propria mâhnire.
Cetatea dăinuie de o mie de ani.
Acum va pieri din cauza toanei unui nebun.
Copacul Alb, copacul regilor, nu va mai înflori nicicând.
- De ce-l mai străjesc? - Pentru că mai nădăjduiesc încă.
O vagă nădejde că într-o bună zi va înflori.
Că va veni un rege, si cetatea va mai fi ca odinioară,
înainte să decadă pe veci.
Pe cei de la Apus se pare că i-a părăsit vechea lor întelepciune.
Regii si-au înaltat morminte mai arătoase decât căsele celor în viată,
si îsi amintesc mai degrabă numele înaintasilor,decât pe cel al fiilor lor.
Domnitori fără urmasi zac în încăperi bătute de vreme, privindu-si blazoanele,
sau, din turnurile lor reci, căutând răspunsuri în astre.
Si astfel, a decăzut poporul Gondorului.
Regii nu mai au urmasi.
Copacul Alb s-a vestejit.
Cârmuirea Gondorului a rămas pe mâna unor oameni de nimic.
- Mordor... - Da, acolo este.
Cetatea aceasta a vietuit mereu la umbra lui.
- Vine furtuna.
- Nu e o furtună cum o stim noi. La mijloc este mâna lui Sauron.
Trimite dinaintea ostilor sale un fum fierbinte.
Orcilor din Mordor nu le place lumina zilei,
asa că acoperă chipul soarelui, ca drumul să le fie mai usor.
Când umbra Mordorului va întuneca cetatea asta...va începe si lupta.
- Deci Minas Tirith...
e de-a dreptul impresionant. Deci, încotro ne vom îndrepta? - E prea târziu să mai plecăm.
Nu mai putem părăsi cetatea.
Trebuie să asteptăm să ne vină ajutoare.
- Se apropia vremea ceaiului.
Ceaiul se serveste doar în locuri cuviincioase.
- Noi nu ne aflăm într-un asememea loc.
- Domnisorule Frodo?
Ce este?
- Doar un presentiment...
Nu cred că mă mai întorc acasă.
- Bineînteles că te vei întoarce. Ai doar niste gânduri sumbre.
Până-ntr-acolo si înapoi... la fel ca si dl. Bilbo.
Ai să vezi.
- Cred că tinutul acesta a apartinut cândva Gondorului.
Demult, când avea un rege.
- Domnisorule Frodo, priveste!
Regele are din nou coroană.
- Haideti, hobbitilor! Să nu zăbovim! Pe aici!
- Îmi închipui că voi avea doar un rol în suita sa.
Sper că nu se asteaptă de la mine să lupt.Nu-i asa?
- Acum te afli în slujba Regentului.
Trebuie s faci ce-ti porunceste, Peregrine Took.
Hobbit caraghios....
Străjer al Cetătii.
- Nu se mai văd stelele.
A sosit vremea? - Da.
- E atâta liniste.
- E linistea dinaintea furtunii.
- Nu vreau să iau parte la luptă,
dar să stau deoparte si să nu pot să scap, e si mai rău.
Gandalf, ce zici, Frodo si Sam mai au vreo sperantă?
- N-au avut niciodată prea multe sperante.
Doar speranta nebunului.
Dusmanul e gata.
Si-a strâns laolaltă toate fortele.
Nu numai pe orci, ci si oameni,
hoarde de haradrimi,de la miazăzi,mercenari ai coastelor.
Cu totii vor răspunde la chemarea Mordorului.
Asa se stie că va fi sfârsitul Gondorul.
Aici, berbecele va izbi mai cu putere.
Dacă pun mâna pe râu,si dacă garnizoana Osgiliath cedează,
va cădea si ultima redută a cetătii.
- Dar îl avem pe Vrăjitorul Alb. Asta înseamnă ceva.
Gandalf?
Sauron îsi va da în vileag si sluga cea mai aprigă,
pe cel care conduce la luptă ostile Mordorului.
Cel despre care se spune că nici o fiintă omenească nu-l poate omorî.
Regele vrăjitorilor din Angmar.
L-ai cunoscut cândva.
Cel care l-a înjunghiat pe Frodo pe Creasta Vânturilor.
Este stăpânul nazgulilor
si e cel mai puternic dintre Cei Nouă.
Îsi are sălasul în Minele Morgul.
- Cetatea Moartă...
Un loc tare urât. Colcăie de dusmani.
Mai repede! Mai repede!
O să ne vadă! O să ne vadă!
Veniti! Veniti!
Uitati, am găsit-o!
Calea de intrare în Mordor.
Scara secretă.
Urcati!
- Nu, domnisorul Frodo! - Nu pe acolo!
- Ce face?
Nu! - Mă cheamă. - Nu.
Ascundeti-vă! Ascundeti-vă!
- Îi simt lama.
- Am ajuns si la asta.
Cea mai mare bătălie a vremurilor noastre.
- Repede, hobbitilor! Trebuie să urcăm!
- Tabla de sah a fost asezată. Piesele sunt mutate.
- Sus pe trepte! Apoi, prin tunel.
- Ce-i în tunelul acela?
Ia bine seama la ce-ti spun!
Dacă păteste ceva, ai să-mi dai socoteală.
Dacă simt ceva necurat,
dacă se atinge cineva de un fir de păr din capul lui, s-a terminat.
Fără ascunzisuri.
S-a zis cu tine. Ai priceput? Sunt cu ochii pe tine.
- Ce s-a întâmplat? - Nimic. Am lămurit ceva.
- Peregrine Took,îti încredintez o sarcină.
Un nou prilej pentru cei din Comitat să arate de ce sunt în stare.
Să nu mă dezamăgesti.
- Pe malul celălalt s-a asternut linistea.
- Orcii s-au culcat la pământ. Cred că garmizoana s-a retras.
Am trimis iscoade spre insula Cair Andros.
Vom fi preveniti dacă orcii o să atace dinstre miază-noapte.
- Mai usor!
Omoară-l!
- Nu vin dinstre miază-noapte.
Repede, spre râu! Haideti!
Mai repede!
- Trageti săbiile din teacă!
- Nu-i lăsati să treacă!
- Ce-i asta?
- Amon Dîn.
S-a aprins Farul din Amon Dîn!
Flacăra sperantei s-a reaprins.
- Farurile din Minas Tirith! S-au aprins farurile!
Gondorul cere ajutor.
- Si Rohanul i-l va acorda.
Adunati rohirrinii!
Adună oastea la Templul de pe Colină. Pe toti care-i găsesti.
Ai două zile le dispozitie.
În a treia, pornim spre Gondor, la luptă.
- Gamling! - Da, Măria ta.
Anuntă Oastea Călăretilor si adună toti oamenii valizi la Templul de pe Colină. - Voi face întocmai.
- Mergi cu noi? - Doar până la tabără.
E obiceiul ca femeile să-si ia rămas bun de la bărbati.
Oamenii si-au găsit căpetenia.
Te vor urma în luptă, chiar si cu pretul vietii.
Ne-ai redat speranta.
- Mă iertati!...
Am o spadă. Vă rog s-o primiti.
Mă pun în slujba voastră, rege Théoden.
- O primesc cu bucurie.
Vei fi Meriadoc, nobil al Rohanului.
Călăretii ăstia...Mai bine conduceam o legiune de gnomi,
înarmati până în dinti.
- Ai tăi n-au de ce să pornească la luptă.
Mi-e că războiul se apropie deja de tinuturile lor.
Deci, sub zidurile Minas Tirith-ului,
se va hotărî soarta vremurilor noastre.
- A bătut ceasul...
Cavaleri ai Rohanului, ati jurat.
Acum, făceti-vă datoria fată de domnitor si de tară!
- Faramir!
- Nu le putem tine piept. Cetatea e pierdută.
- Porunceste-le să se retragă! Ne întoarcem la Minas Tirith.
Nazgűlii!
Înapoi!
Înapoi spre Minas Tirith.
- Retragerea.Retragerea. - Salvati-vă!
- Era oamenilor s-a sfârsit,
acum, a sosit vremea orcilor.
- Nu vă opriti! - Nazgűlii!
- Este Mithrandir. - Călăretul Alb!
Trageti!
- Mithrandir....
ne-au străpuns apărarea. Au cucerit puntea si malul de apus.
- Hoarde de orci trec râul.
- Cum a prorocit Seniorul Denethor. A stiut că asa va fi.
- A stiut, dar n-a făcut nimic.
Faramir?
...nu-i primul hobbit pe care-l întâlnesti. - Nu.
- I-ai văzut pe Frodo si pe Sam?
- Unde? Când? - În Ithilien, acum nici două zile.
Gandalf... Voiau să treacă prin Valea Morgul.
- Apoi, spre Trecătoarea Cirith Ungol.
- Asta ce înseamnă?
Ce s-a întâmplat? - Faramir, povesteste-mi tot!
Spune-mi tot ce stii!
- Asa îsi slujesti Cetatea? Ai pune chezăsie năruirea ei?
- Am făcut ce am crezut de cuviintă. - Ce ai crezut de cuviintă...
Ai trimis spre Mordor Inelul Puterii si l-ai încredintat unui hobbit nepriceput.
Ar fi trebuit să-l aduci spre păstrare în Cetate.În taină.
Ascuns în tainitele visteriei...
nu ca să fie întrebuintat...
...decât atunci când este de mare trebuită.
- N-as folosi Inelul,nici chiar dacă s-ar prăbuti Minas Tirith-ul,
iar eu as fi singurul ei salvator. - Precum un rege de odinioară,
vrei să fii semet si îngăduitor.
Boromir ar fi tinut seamă de nevoile tatălui său.
Mi-ar fi adus un dar regesc.
- Boromir nu ti-ar fi adus Inelul.
Ar fi întins mâna să-l ia.S-ar fi prăbusit. - Habar n-ai!
- L-ar fi păstrat pentru el.
Iar când s-ar fi întors, nu l-ai mai fi recunoscut.
- Boromir mi-era credincios! Nu era discipolul vreunui vrăjitor!
- Tată?
- Fiul meu...
Lasă-mă!
- Ai grijă, stăpâne.Ai grijă!
E foarte, foarte sus.
Scările sunt foarte periculoase.
Vino, stăpâne!
Vino la Sméagol!
- Domnisorule Frodo !
Înapoi! Nu-l atinge!
- De ce-l urăste pe Smeágol atât de tare?
Ce i-a făcut Smeágol?
Stăpâne?
Stăpânul duce o povară grea.
Sméagol stie.
O povară grea, tare grea.
Grăsanul nu întelege.
Sméagol are grijă de stăpân.
Îl vrea, are nevoie de el.
Smeágol i-a citit în priviri.
Foarte curând ti-l va cere.
Ai să vezi.
Grăsanul ti-l va lua.
- Trimite la atac toate legiunile.
Să nu vă opriti până nu vom cuceri Cetatea.Nimiciti-i pe toti!
- Cu vrăjitorul ce facem? - Am să-l fac fărâme.
- Unde e cavaleria lui Théoden?
Va veni oastea Rohanului?
Mithrandir...
- Curajul este cea mai bună apărare pe care o aveti acum.
Ce-i în capul tău, Peregrine Took?
Cum l-ar putea ajuta un hobbit pe un ditamai seniorul Oamenilor?
- Bravo.
O faptă bună trebuie judecată cum se cuvine.
Te vei alătura pazei Turnului.
- Nu cred că-mi vor găsi o sarcină pe măsură.
- Cândva era încredintată unui băietandru din Cetate.
Unul tare nebunatic,care, omora toată ziua balauri,
în loc să învete...
- Tu erai acela? - Da, eu eram. Mi-o încredintase tatăl meu.
- Ei bine, eu sunt mai înalt decât erai tu pe atunci.
Desi nu cred că am să mă mai înalt, poate doar să mă mai îngras.
- Nici eu nu eram de nasul lui. Adevăratul ostas a fost dintotdeauna Boromir.
Tata si Boromir se asemănau tare mult.
Era un om mândru. Ba chiar îndărătnic.
Dar puternic.
- Cred că puterea ta e altfel.
Într-o bună zi,are s-o descopere si tatăl tău.
Jur credintă si supunere Gondorului,
în vreme de pace sau de război,
pe viată sau pe moarte.
De-acum...
De-acum si-n vecii vecilor,
până când stăpânul meu mă va elibera,
sau moartea mă va lua.
- Iar eu n-am să uit
si am să te răsplătesc pentru ceea ce-mi dăruiesti.
Supunerea cu dragoste,
vitejia cu cinste,
necredinta... cu răzbunare...
-Cred că n-ar trebui să renuntăm atât de usor la pozitiile de apărare din exterior,
pozitii pe care fratele tău le-a păstrat neatinse, atâta vreme.
- Ce poruncesti să fac? - Să nu cedati controlul asupra râului si nici Pelennorul, fără luptă.
Osgiliath trebuie recucerit. - Măria ta, Osgiliath e în mâinile dusmanului.
- Se riscă mult la război.
Mai e vreun căpitan pe aici care să îndeplinească poruncile domnitorului său?
- Ai fi vrut să fie invers.
Eu să fi murit, iar Boromir să trăiască.
- Da, asa as fi vrut.
- Dacă tot îi tin locul lui Boromir,
voi face tot ce-mi stă în putere.
Si de-ar fi să mă întorc, sper să mă privesti cu alti ochi, tată.
- Depinde cum te întorci.
- Ce faci?
Sterpelesti?
- Să sterpelesc?
Să sterpelesc?
Hobbitul cel gras este mereu amabil.
Sméagol vrea să vă arate cărări tainice, nebătute de nimeni,
si ei spun că mă " sterpelesc"! Sterpelesc?
Foarte bun prieten,da, drăgutule, foarte bun...
- Bine, încetează!
M-ai speriat, asta-i tot.
Ce voiai să faci?
- Să sterpelesc.
- Bine, fă cum vrei.
Îmi pare rău că te trezesc, domnisorule Frodo,
dar trebuie să la drum.
- E încă întuneric... - Pe aici, mereu e întuneric.
A dispărut!
Pâinea elfă. - Ce spui? Era tot ce mai aveam.
- El a luat-o! El a făcut asta.
- Sméagol? Nu. Bietul Smeágol. Lui Smeágol nu-i place pâinea elfă.
- Esti un sobolan mincinos. Ce ai făcut cu ea?
- El nu mănâncă asa ceva.
N-avea de ce s-o ia. - Priveste!
Ce-i asta?
Are firimituri pe haină. El a luat pâinea!
El a luat-o!
L-am văzut, mereu mânca pe furis când stăpânul nu-l vedea.
- Esti un mincinos nenorocit. Scârbă fătarnică!
- Sam! - Mă faci...
- Îl omor. - Sam, nu.
- Vai de mine! Iartă-mă! N-am vrut, m-am înfuriat prea tare.
Doar m-am înfuriat.
Doar să te odihnesti putin.
- Mă simt bine. - Nu.Nu te simti bine, esti frânt de oboseală.
Din cauza lui Gollum. Locul e de vină,
si obiectul pe care-l porti la gât.
As putea să te ajut, să-l port si eu o vreme.
As putea să-l port... As putea să-l port..
Să împărtim povara... Să împărtim povara... Să împărtim povara...
- Pleacă! - Nu-l vreau să-l păstrez pentru mine.
Voiam să te ajut.
- Ai văzut?Ai văzut? Îl vrea pentru el.
- Taci! Pleacă!
- Nu, Sam.
E vina ta.
Îmi pare rău, Sam.
- Dar minte.Te înveninează împotriva mea.
- Nu mă mai poti ajuta.
- Nu vorbesti serios.
- Pleacă acasă!
- Faramir!
Faramir!
Dorinta tatălui tău este curată nebunie.
Nu te grăbi să-ti dai viata.
- Unde să-mi arăt supunerea dacă nu aici.
Aceasta este cetatea Oamenilor din Nűmenor.Îmi dau bucuros viata să-i apăr
frumusetile,memoria si întelepciunea.
- Tatăl tău te iubeste, Faramir. Până la urmă,are să-si amintească.
- Stii să cânti, jupâne hobbit?
- Păi da...
destul de bine pentru unul din neamul meu.
Dar nu avem cântece despre castele, sau vremuri triste.
-Si de ce cântecele tale n-ar fi bune si pentru castelul meu?
Hai, cântă-mi ceva.
Casa mi-o las,
în lume eu plec,
Sunt multe cărări pe care să trec.
Prin umbrele noptii,
care dispar
Când stelele sus, pe boltă apar.
Neguri si umbre,
ceată si nori,
Toate pălesc, toate pălesc.
Înainte!
Faceti loc regelui!
Măria ta...
Să trăiesti, Măria ta!
- Câti sunt, Grimbor? - Vreo 500 din Westfold, Maria ta.
- Mai sunt 300 de la Marginea Smârcurilor.
- Dar călăretii Râului Troienit? - N-a venit nici unul, Măria ta.
- Sase mii de lăncieri.Mai putin de jumătate din câti speram.
N-ajung sase mii să străpungem liniile Mordorului..
- Vor mai veni.
- Cu fiecare ceas soarta Gondorului e pecetluită.
Mai asteptăm până în zori, apoi plecăm.
- Caii sunt sleiti iar oamenii, tăcuti.
- Apropierea muntelui îi nelinisteste.
- Drumul de colo... încotro duce?
- Este Cărarea Mortilor. Poarta spre măruntaiele muntelui.
- Cine se aventurează pe acolo,nu se mai întoarce.
E un munte hain.
- Aragorn.
hai să căutăm ceva de-ale gurii!
- Gata!
Un adevărat scutier al Rohanului.
- Sunt gata.
Iartă-mă! Nu-i periculoasă.
Nici măcar nu taie.
-Asta nu-i bine. Cu spada asta boantă nu omori nici un orc.Vino!
- Du-te la fierar!
- N-ar trebui să-l încurajezi ! - I-ar tu, n-ar trebui să te îndoiesti de el.
- Nu de credinta lui mă îndoiesc, ci de iscusinta bratului.
- De ce Merry ar trebui lăsat la urmă?Are aceleasi motive să lupte ca si tine.
De ce să nu lupte pentru cei dragi?
- Stii la fel de putine despre război ca si hobbitul acela.
Când are să-l cuprindă frica,
iar sângele, urletele si groaza luptei îl vor cuprinde,
crezi că va mai fi în stare să lupte?
Va da bir cu fugitii.Si asa ar trebui să faci si tu.
Războiul este menirea bărbatilor, Éowyn.
Aleg o viată de muritor.
As fi vrut să-l revăd.
Pentru ultima dată.
Vă asteaptă regele Théoden.
- Eu mă retrag.
- Seniore Elrond. - Am venit în numele celei pe care o iubesc.
Arwen este pe patul de moarte.
Nu va supravetui multă vreme răului ce se va abate asupra Mordorului.
Lumina Luceafărului de Seară păleste.
Cu cât sporeste mai mult puterea lui Sauron, cu atât puterile ei slăbesc.
Acum, viata Arwenei este legată de soarta Inelului.
Umbra ne învăluie, Aragorn.
Se apropie sfârsitul.
- Sfârsitul va fi al lui, nu al nostru.
- Pornesti la luptă,dar nu si la victorie.
Stii că ostile lui Sauron se îndreaptă spre Minas Tirith,
dar în taină, a trimis o altă fortă care să atace dinspre râu.
Dinspre miazăzi, soseste o întreagă flotă de corsari.
În două zile vor fi la Cetate.
Sunt multi, Aragorn.Îti trebuie mai multi oameni.
- N-am de unde.
- Mai sunt cei care sălăsluiesc în munte.
- Niste criminali. Niste trădători.
Lor vrei să le cer să lupte?
N-au nici o credintă. Nu se supun nimănui.
- Vor răspunde la chemarea Regelui Gondorului.
Andűril, Văpaia Apusului,făurită din rămăsitele lui Narsil..
- Sauron nu va fi uitat spada lui Elendil.
Spada frântă se va întoarce la Minas Tirith.
- Cel care poate stăpâni puterea acestei spade,
va putea să strângă cea mai de temut oaste ce a existat pe acest pământ.
Lasă pribegia. Urmează-ti menirea.
Apucă drumul Codrului Mortilor!
Oamenilor le aduc speranta.
Mie nu-mi păstrez nici una.
- De ce faci asta?
De ce pleci tocmai acum când războiul bate la usă?
Nu-i poti lăsa pe oameni de izbeliste.
- Éowyn... - Avem nevoie de tine aici.
- De ce ai venit?
- Chiar nu stii?
- Iubesti doar o nălucă si un crez.
Nu-ti pot dărui acest crez.
De când te-am văzit întâia dată, mi-am dorit să fii fericită.
- Unde-ti închipui că pleci?
- De data asta nu. Trebuie să rămâi aici.
- N-ai tras nici o învătătură din îndărătnicia gnomilor?
- Trebuie să te împaci cu gândul că vom merge cu tine, băiete.
- Ce se-ntâmplă? Unde pleacă?
Nu mai pricep nimic.
- Seniore Aragorn!
- De ce pleacă în ajunul bătăliei?
- Pleacă pentru că nu mai există nici o sperantă.- Pleacă pentru că asa trebuie.
- Au venit prea putini.Nu putem înfrânge ostile Mordorului.
- Nu... nu putem.
Dar tot o să-i înfruntăm.
Am lăsat ordin.
Cât am să lipsesc, poporul va fi la porunca ta.
Ia-mi locul, în Sala de Aur!
Vei apăra Edoras, dacă lupta va decurge rău.
- Ce altă îndatorire îmi mai încredintezi, Măria ta?
- Îndatorire?
Nu.
As vrea să te văd zâmbind din nou.
Nu îndurerată după cei ce-au ajuns la soroc.
Vei trăi să vezi aceste zile renăscute.
Fără atâta deznădejde.
- Ce oaste ar zăbovi prin aceste locuri?
- Una blestemată.
Acum multă vreme, oamenii muntelui au jurat
ultimului rege al Gondorului,
că-i vor sări în ajutor de-ar fi să lupte.
Dar când a venit vremea,când Gondorul a avut nevoie de ei,
au dat bir cu fugitii, dispărând în negura muntelui.
Si astfel, au fost blestemati de Isildur
să nu-si afle tihnă până nu-si vor împlini jurământul.
Cine va destepta aceste făpturi uitate
din amurgul lor cenusiu?
Urmasul celui căruia i-au jurat credintă.
Acesta va veni de la miază-noapte.Îl va mâna nevoia.
Va trece prin poarta ce duce spre Cărările Mortilor.
- Parcă-mi fură cineva căldura sângelui.
- Drumul este închis.
A fost făcut de morti,
si tot ei îl păzesc.
Drumul este închis.
- Brego!
Nu mi-e frică de moarte!
- Când s-a mai pomenit!
Ca un elf să se bage sub pământ, acolo unde un gnom nu cutează?
N-am s-o scot la capăt.
Trebuie să ne miscăm repede si pe nesimtite. E cale lungă,
iar oamenii si dobitoacele trebuie să-si drămuiască fortele pentru luptă.
- Locul micutilor hobbiti nu e la luptă, jupâne Mediadoc.
- Toti prietenii mei pleacă la luptă. Îmi va fi rusine să rămân la urmă.
- Sunt trei zile de galop până la Minas Tirith.
Nici unul dintre călăreti nu poate lua o povară în plus.
- Dar vreau să lupt. - Atât am avut de spus.
- Mergi cu mine.
- Domnita?
Treceti în formatie! Treceti în formatie!
Înainte, spre Gondor.
- Ce este?
Ce vezi? - Văd forme de oameni.
si de cai.
- Unde? - Stindarde palide ca fuioarele de nori.
Lănci înăltate precum promoroaca într-o noapte cetoasă de iarnă.
Mortii vin din urmă.Au fost chemati să se adune.
- Mortii? Au fost chemati?
Stiam eu.
Prea bine.
Prea bine! Legolas!
- Nu priviti în jos.
Cine mi-a călcat tărâmul?
- Cineva care vrea să încheie aliantă cu tine.
- Mortii nu vor să-i lase pe cei vii să treacă.
- Pe mine mă vei lăsa.
- Drumul este închis.
A fost făcut de cei care au murit.
Si tot cei morti îl străjuiesc.
Drumul este închis.
Acum, trebuie să muriti.
- Te conjur să-ti respecti jurământul.
- Numai regele Gondorului poate să-mi poruncescă.
Spada aceasta a fost ruptă.
- A fost refăcută.
Luptati alături de noi si vă veti recâstiga onoarea.
Ce aveti de zis?
- Îti pierzi vremea, Aragorn.N-au avut onoare cât au trăit, n-au nici după moarte.
- Sunt mostenitorul lui Isildur.
Luptati pentru mine si voi considera că v-ati respectat jurământul.
Ce aveti de zis?
Aveti cuvântul meu!
Luptati, si vă voi ajuta să nu mai bântuiti printre cei vii!
Ce ziceti de asta?!
- Nu dispăreti, tradătorilor!
- Să iesim!
Legolas!
Fugiti!
- Luptăm...
Deschideti repede poarta! Hai, repede!
Repede ! Grăbiti-vă !
- Faramir!
Să nu-mi spuneti că s-a prăpădit!
- Am fost coplesiti. N-a scăpat nimeni.
- Frica...
Cetatea pute a frică.
Să le alinăm durerea.
Eliberati prizonierii. - Catapultele!
Fii mei au murit.
Neamul nostru piere.
- Trăieste!
Dinastia Regentilor a decăzut.
- Îi trebuie leacuri, Măria ta.
Neamul meu a pierit.
Măria ta.
Rohanul...ne-a părăsit.
Théoden m-a trădat.
- Abandonati-vă posturile!
Fugiti si salvati-vă vietile!
- Pregătiti-vă de luptă!
Pe ziduri! Apărati zidurile!
Înapoi la posturile voastre!
Trimiteti bestiile în văgăuna lor.
- Rămâneti pe loc!
- Mai trebuie bolovani! - Păzea!
Coborâti la catul de jos, repede!
- tineti-i la distantă! N-aveti de ce vă teme.
Rămâneti le posturile voastre! Luptati!
Nu trageti în turnuri! Trageti în troli!
Ucideti trolii ! Ucideti trolii !
Împingeti-i înapoi!
Peregrine Took!Treci înapoi în cetate! - Ne-au chemat să luptăm...
- Aici nu-i pentru hobbiti.
Un adevărat străjer al cetătii.
Acum, înapoi în cetate, ,repede,repede!
- Ce faceti nemernicilor?!
- Poarta nu cedează. E prea rezistentă.
- Treceti înapoi si doborâti-o! - Nimic nu o sfărâmă.
Grond o va sfărâma.
Aduceti capul de lup!
Grond! Grond! Grond!